0.0 z 5 hvězdiček
měkká vazba223 Kč
Běžně 249 Kč
Kniha ( pevná vazba )
357 Kč s DPH
Běžně 399 Kč
Nápověda
Jsme transparentní
Dobytí „druhého Říma“ – hlavního města byzantské říše sultánem Mehmedem II. a s ním spojené obavy z ovládnutí Evropy osmanskými Turky zafixovalo celou paletu negativních evropských představ o novém a velmi nevítaném sousedovi. V evropském politickém diskursu pak byla „turecká hrozba“ často instrumentalizována ve… Přejít na celý popis
Září je tady a školákům začíná nový školní rok!
Více informací
Dobytí „druhého Říma“ – hlavního města byzantské říše sultánem Mehmedem II. a s ním spojené obavy z ovládnutí Evropy osmanskými Turky zafixovalo celou paletu negativních evropských představ o novém a velmi nevítaném sousedovi. V evropském politickém diskursu pak byla „turecká hrozba“ často instrumentalizována ve vnitropolitických i mezinárodněpolitických argumentech španělských i rakouských Habsburků, ale i Francouzů, Uhrů, Poláků nebo Rusů. Zcela nových dimenzí posléze nabyla v období vzniku moderních evropských národů v jihovýchodní Evropě či na Blízkém východě v průběhu 19. a 20. století.
Kniha líčí nejen samotný pád Konstantinopole v roce 1453, ale také situaci, která mu předcházela, a události, jež následovaly po ztečení zdánlivě nedobytných hradeb Města. Poutavý popis navazujících dějů zachycuje období do smrti Mehmeda II., přičemž autor se snaží vzít v potaz i jejich interpretaci ze strany samotných Turků. Vše je tak zachyceno v širším historickém kontextu, jenž provázel složitý proces vznikání Osmanské říše a její identity. Pro tu bylo dobytí Konstantinopole naprosto klíčové. Kupodivu to však nebyl cíl, ke kterému by Osmanská říše neomylně směřovala od samého počátku. Nicméně přinejmenším od jisté chvíle Mehmed II. pochopil, že ovládnutí Konstantinopole představuje nepominutelný mezník na cestě k dosažení nesmrtelné velikosti říše i jeho samotného.
Dobytí Konstantinopole v roce 1453 znamenalo konec Města v té podobě, v jaké ho Evropa znala či chtěla znát. To, co vzniklo na jeho troskách, si však také zaslouží náš respekt. Pád Konstantinopole nepředstavoval nastolení doby temna či konec zlatých časů. Při univerzálněji pojatém pohledu na kulturu je zřejmé, že se Istanbul během osmanské vlády opět stal jedním z nejdůležitějších politických, hospodářských i kulturních center tehdejšího světa. Osmané dokázali svébytným způsobem přetvořit imperiální tradici římské a byzantské Konstantinopole. A ačkoliv se nám tato nová tradice nemusí v některých svých konkrétních podobách zcela líbit, je bezesporu natolik pozoruhodná, že stojí za to se nad ní pokud možno bez předsudků zamyslet.
1.0 z 5 1 hodnocení čtenářů
0× 5 hvězdiček 0× 4 hvězdičky 0× 3 hvězdičky 0× 2 hvězdičky 1× 1 hvezdička
Jaroslav Pěnkava registrovaný uživatel 1 z 5 hvězdiček
Autor je "turkolog" a líčí události "z tureckého pohledu", což sám píše. Například zcela opomíjí a bagatelizuje zvěrstva, páchaná tureckou soldateskou po dobytí Konstantinopole. Píše, že osud posledního císaře je nejasný a jeho tělo že se nenašlo. Zatím co jiní autoři (Gibbon) uvádějí, že jeho tělo nalezeno bylo , že mrtvému usekli hlavu, nabodli ji na kopí a nosili po Konstantinopoli. Vůbec se nezmiňuje o osudu císařovy rodiny. Bitva na Kosově poli (1389) je charakterizována jako "rána z milosti, kterou uštědřil Murad I. vnitřními rozpory zmítanému konglomerátu srbských států" (!). Dobývání křesťanských území na Balkáně bylo cosi jako přirozené "vyplnění mocenského vakua" , či dokonce naplnění "gazavatu" - zabírání území nevěřících, atd. Celek je tendenční a neobjektivní.
Získejte přehled o vývoji ceny za posledních 60 dní.